Povídka:
"Večer pro trampku"
S usárnou na hřbetě a s domovenkou
T.O. "Rudá tvář" na rukávě se šerif a samozvaný indiánský
náčelník Psí huba bral skalnatou roklí a jeho kanady v rychlém rytmu kroků rozhrnovaly závěje spadlého listí. Za nízkou
vlhkou skalkou objevil Péťu a Ringle Kida, kteří tam pokuřovali
startky a tvářili se spiklenecky.
"Co tady děláte?" uhodil na ně Psí huba.
"Pojďte se mnou do knajpy!"
"Jó, do knajpy ...," vzdychl Ringle
Kid, "my teď spíš do mlíčnýho báru! Máme na campu holku,
Helenku od nás z domu. Naši nám ji vnutili, aby si užila výletu
do přírody. Tudíž do
osvěžovny nemůžem!"
"Co nemůžete?" nechápal náčelník.
"Vemte Helenku do hospody s sebou! Aspoň pozná, jak to
u trampů chodí. Holka na vandru! To vám budou
všichni závidět a ještě se o ni popereme!"
"To je právě to!" zakvílel
Ringle Kid. "Helenka si myslí o trampech jen to
nejlepší, vždyť čte Mladý svět. Tramp nekouří, nepije, nepere se, mluví slušně,
nelajdá po hospodách, miluje přírodu, zapaluje oheň jednou
sirkou, večer zírá na hvězdičky a nešlape po kytkách. Úplně nás
ta ženská zničí."
"To jí
musíte pěkně vysvětlit, rozumíš - drsnej život zálesáckejch
neotesanců v divočině ... vysvětlovat a vysvětlovat," radil Psí huba.
"Jó, ty chytrej!" vyjel Péťa.
"Helenka doma všecko poví, naši se znaj s jejich, a já jezdím
na tramp podmíněně. Otec povídá: po vojně si dělej co chceš,
pacholku, ale teď budeš poslouchat!"
"Na chvíli
uniknout
můžete," radil dál Psí huba, "hele, pojďte se mnou, za hodinku
jste zpátky, a tý holce se vymluvíte, že jste museli pomoct lesní
správě nasypat krmelce!"
Tohle vypadalo jako
opravdu dobrá rada, a tak všichni tři rázně vykročili a byli v knajpě cobydup.
V hospodě "U ztracené ponožky"
vládne výčepu hubená zrzka v bílé
zástěrce. Ostrým zrakem sjela trojici nově příchozích a
neodpustila si jedovatou poznámku: "Přišli jste do lesů, tak co
děláte v nálevně?"
Psí huba, Péťa a Ringle Kid moudře mlčí a
procházejí do vedlejší hostinské
místnosti, kde nad pivem a kytarami sedí několik trampů. Uprostřed
na ošlapané prkenné podlaze stojí
jeden, na domovence znak vlčí stopy, a soustředěně počítá své
souvěrce.
"To je dost, že jste tady," vítal příchozí.
"Kolik je nás?" věcně se optal Psí
huba.
"S váma osmnáct," zněla hrdá odpověď. "Jsme v
převaze."
V opačné části
místnosti, v temném koutě, se slézají vlasatí
mládenci a ze tmy zarputilými
pohledy stíhají trampské území, výhodně umístěné u světlých
stolů pod okny.
"Pijou nám krev,"
řekl tramp s vlčí domovenkou, když Psí huba, Péťa a Ringle Kid pohodlně usedli
a zrzka se přihrnula s pivem. "Místní instrumentální
skupina a její klaka. Mermomocí nás přesvědčujou, abysme se tu
neslejzali. Ale my je dycky přeřvem. V sobotu večer jsme tu pány my!"
Přívrženci
temného kouta se uculují - do sálku se jich valí stále víc a
kromě hudebních nástrojů přinášejí podlouhlé předměty. Všelijak je rovnají kolem sebe na
maličké pódium, které se skrývá v jejich temném koutě.
"Mají bedny, ty vole!"
vyjekl hrůzou jeden z trampů.
Vůdce s vlčí domovenkou ho
okřikl:
"My zase máme Bednu vod whisky! A když bude nejhůř, nasadíme ruty
šuty Arizóna Texas!"
Znenadání
udeřila do strun fungl nová trsátka, zesilovače zakvílely do
reprobeden a hutný hospodský vzduch se zachvěl náporem decibelů.
"Mně z toho spadla pěna,
ty vole," vyjekl znovu jeden z trampů.
Trampským kytaristům ztuhly
rysy, gibsoni vyrazily se svých obalů, a síla drnčících kovových
drátků
rozvlnila hospodské záclony vstříc rezonujícím bednám. Tabulky v oknech
skřípaly a hospoda se třásla v základech. Temný kout vítězil,
když nasadil něco od Beatles, stoly pod okny měly navrch, kdy
zabouřilo "Rodné údolí" nebo "My jsme kluci očkovaný satanem..."
"A už toho mám dost!"
vletěla do sálku zrzka v zástěrce. "Bigbíťáci tu zůstanou, ty
jsou místní, ale čundráci půjdou do výčepu. A žádný hraní, já
mám jen jedny uši!"
Dobojováno, vyšší moc zasáhla. Instrumentálci a jejich klaka
burácejí radostí a velkoryse objednávají
další pití.
Zakřiknutí trampové se ve výčepu nezdržují.
Oblékají batly, nahazují usárny a odcházejí.
"Tak je dobře," pokřikuje za nimi
zrzka. "Přišli jste do lesů, tak táhněte do lesa!"
Když soubojem rozjaření Péťa a Ringle Kid
vypadli před hospodu, zůstali celí zkoprnělí. Schůdky k silnici neozařuje
slunce, ale lampa nad vchodem, a v dálce na kopcích blikají světýlka
samot.
Venku je tma! Úplně zapomněli sledovat čas - ostatně ani Péťa,
ani Ringle Kid nemají hodinky a kdoví, jestli je má náčelník. A Helenka je na svým prvním vandru opuštěná v
ponuré skalní rokli! Péťa se podíval na Kida a v jeho očích se
odvíjí film, který by se mohl nazývat "Vandrákova tragédie":
Helenka, uslzená Helenka, její rozčilení rodiče, Péťovi
vzteklí rodiče, Péťův veksl mizí ve skříni, klíč se otáčí v
zámku, klíč od skříně mizí v kapse přísného otce ... a zase dokolečka.
"Rychle na camp!"
zařval Ringle
Kid a už se řítí po silnici do tmy. V patách za ním Péťa, Psí huba
a tramp s vlčí domovenkou, který pokřikuje: "Helejte se,
příští sobotu se sejdem tady, hospodu si vyřveme zpátky!", ale pak nestačí tempu, zaahojuje a zůstává
někde vzadu. Trojice pospíchá, co kanady krokům stačí. Péťa si usilovně
spílá hlupáků, Ringle Kid supí a Psí huba se jim posmívá. Když
míjeli místní vlakovou zastávku, náčelník přibrzdil a volal:
"Tamta holka
na lavičce, není to ta vaše Helenka?"
Skutečně! Na lavičce u kolejí, jako
kuře schoulená vedle skromné bagáže se krčí Helenka a nazelenalý nádech
její pleti může být od nádražní lucerny nebo od vnitřního
rozpoložení. Péťovi se v
očích opět začala odvíjet "Vandrákova tragédie" v
obrátkách učňovského soustruhu. V kopcích zahoukal motorák.
"To je
konec," tragicky pronesl Ringle Kid.
Ale Psí huba jen houkl "se
nevzdávej tak rychle, vole," a už se jako velká voda hrne k
Helence. Nevšímá si jejího zsinalého vzezření ani uraženého
pohledu, skoro násilím ji chopí za jemnou ruku a zalomí palec, a
rázně drmolí:
"Já jsem Psí huba, šerif, ahoj, kamarádko - tak se
na to podíváme! Našla jsi cestu z campu k vlaku, to je za jedna.
Tele, jak koukám, je solidně sbalené! Ale tady ti visí z telete
cípek igelitu! Tak to je za dvě. Ešus je pořádně začouzený - je
vidět, že nejsi žádná rozmazlená mastňácká slečinka, že umíš
rozdělat oheň a uvařit kamarádům jídlo. To je důležité. No,
blahopřeju ti, kamarádko, předepsanou zkoušku jsi vykonala s
vyznamenáním, a tímto jsi přijata do trampského hnutí! Máš se čím
chlubit!"![](PA293612.JPG)
Helenka s uslzenýma očima a s důvěrou
vzhlédla k náčelníkovi:
"To byla zkouška? Že ti dva utekli a
nechali mě v lese?"
"Ano, zkouška, kterou jsi
složila na výbornou," rozplýval se Psí huba. "Jsi už prostě
správná trampka, žena do divočiny! Jsem na tebe hrdej!"
Sklonil
se k Helence trochu níž a důvěrněji řekl:
"Ale o té zkoušce doma
nemluv, rodičové by to nepochopili. Zůstane to jen mezi náma,
správnejma trampama, jo?"
Helenka horlivě
přikývla a dokonce se na Péťu a Ringle Kida smířlivě usmála.
Úsměv jí vrátili poněkud křečovitě. Psí huba najednou a bez varování vytáhl z horní kapsy kožené vestičky
záložní domovenku T.O. "Rudá tvář", a bezostyšně nabídl Helence členství ve své osadě. Péťa s Ringle
Kidem zůstali na tu drzost zírat. Víte, co s nezkušenou
začínající trampkou udělá vidina domovenky na rukávě nažehlené
vojenské košile?
Neodmítne, pochopitelně.
"No, počkej," vydechl
Ringle Kid, "hele, náčelníku, ty jsi nám Helenku přebral! Co to
má znamenat, vole?"
"Říkal jsem vám, že se o ni popereme!"
uchechtl se Psí huba a vlastnicky si usměvavou Helenku objal
kolem útlých ramínek. "A bacha, je to naše osadnice, tak žádné
hlouposti!"
"To je
divnej vandr," povzdechl si Péťa. "Nejdřív nám přebrali knajpu,
potom osadnici. Co budeme dělat?"
"Buď rád, že nám zůstaly cigára!"" utěšil ho
Ringle Kid.
A potom s náčelníkem, Helenkou a bez
baterky svorně táhli večerem na svůj lágr do ponurých skal. Pod
nohama jim šustilo listí, a v kopcích se ztrácela ozvěna
odjíždějícího motoráku a ječivě řvoucího bigbítu, jenž jistě jen
nakrátko zneuctil hospodu "U ztracené ponožky".
|
![](P1200864.JPG)
Jak se šerif T.O. Černý bůvol naštval na Večerní Prahu
Byla sobota na jaře roku 1967. Jen nepatrně bulvární
deník "Večerní Praha" přinesl reportáž
L.Haškové "PPPP vyjíždí" o tom, jak to vypadá na
nádraží v Braníku v pátek navečer (volná sobota) nebo v sobotu odpoledne (sobota pracovní). Písmena PPPP znamenají První pražsko-posázavský pacifik,
což je nápis na osobním vlaku, který z Braníka vyjíždí směrem na Čerčany.
![](P120087a.jpg)
V humorném popisu návalů tisíců
rekreantů do nádraží Braník nebo nervozity dalších davů
čekajících ve frontách u pokladen, je i narážka na trampy:
"Před nádražím
skupiny lidí, čeká se na tatínka či na tetičku, tamhle se schází
parta hic a druhá taková, na nohou půllitry, na zádech teleta,
na rukávu hodnost: Černý bůvol. Jen jděte a oslovte mládence:
"Černý bůvole!" Ten by s vámi prolítl čekárnou až do "patráku!"
![](Pa1200873.jpg)
Narážka na T.O. Černý bůvol
v reportáži pokračuje i na jiném místě:
"První parta hic nastoupila okovaným pochodem,
možno snad říci pochodem bůvolím či černobůvolím, neboť tuto
hodnost mají označenou na rukávu všichni. Růžolící železničář a
neméně růžolící železničářka pak přepočítají zkušeným pohledem
množství mužů nastoupivší jednotky, i počet jejich jízdenek.
Chlapci se hrnou do patráku, podobného housence."
![](P1200873.JPG)
Když se o reportáži ve Večerní Praze
doslechl šerif T.O. Černý bůvol, tak na slezině v jedné pražské
hospodě strašně řádil a volal, že si na tu redaktorku Večerní
Prahy došlápne a vysvětlí jí, co je to za čest, když poctivý
tramp má na rukávě domovenku s černým bůvolem. Ale protože
byl příliš rozčilen, věnoval se konzumaci více než kdy jindy, a na své odhodlání zapomněl.
Redakce Večerní Prahy se šerifova protestu nedočkala.
Ovšem - kolik asi bylo v roce 1967 v Praze osad s názvem Černý
bůvol?
![](obr1_6560.jpg)
|